God morgen, murmeldyr!
Hallo? Kom igjen.
-Hva er klokka? -Den er...mye.
Unnskyld, jeg må ha duppet av.
Au!
-Guy? -Ja, jeg har klippet neglene alt.
-Hadde vi sex? -Vel...
-Vi kunne ha ventet, kjære. -Vi skulle jo forsøke å få barn.
-Du ville at det skulle bli perfekt. -Da må begge være våkne.
Hold opp. Det var ikke som om du bare lå der.
Se, vi var begge ganske ivrige. Du kjempet ikke direkte imot.
-Au. -Unnskyld!
Det er greit.
Hvorfor husker jeg ingenting? Det har aldri skjedd før, Guy.
-Jeg beklager. -Ikke tenk sånn. Det var morsomt.
Jeg beklager virkelig. Nå er jeg våken.
Jeg er utmattet, elskede.
-Du har aldri brukt det ordet før. -Jeg vet det, jeg vet det.
-Men... -Aldri når sex har vært involvert.
I går var annerledes. Jeg er helt død nå.
-La meg forsøke. -Elskede, jeg...
-Beklager. Jeg advarte deg. -Jeg burde ha hørt på deg.
Nei, ikke gjør det.
-Det er ikke din feil. -Nei. Ikke din heller.
Det er biologi eller kjemi. En av dem.
Nå fokuserer vi på å få deg gravid. Jeg varmer kaffe.
-Hvorfor våknet han? -Det fins ingen forklaring.
-Men det skjedde. Pasienten er død. -Jeg er ute av meg.
-Får jeg se det igjen? -Selvsagt. Du kan få en kopi.
-Hvem er det? -Jeg har ingen anelse.
Bare sykehuspersonale slippes inn i operasjonsstuen.
-Rosemary. -Takk.
Se. Vi går dit.
Rumpa mi passer sikkert slike bukser.
Hallo! Rosemary?
Er alt i orden? Du har vært sånn i noen uker nå.
-Siden vi skulle forsøke å få barn. -Er det så ille?
Det er ikke sexen. Det er noe rart med Guy.
Han er liksom distrahert og ser meg ikke.
-Har du snakket med ham om det? -Nei, men han er annerledes.
-Han har ikke rørt meg siden. -Noen uker, altså?
For meg er det måneder!
Rosemary, korset mitt har satt seg fast.
-Kan du holde det? -Ja visst.
Presset er kanskje for stort. Ha sex bare fordi at det er morsomt.
Gid jeg husket hvordan det føltes.
Jeg har arrangert en omvisning i katakombene. Det er veldig nifst!
"Stopp! Dette er Dødens rike." Vi ignorerer advarselen i dag.
Over seks millioner parisborgere er begravd her.
Det er tre ganger flere enn dem som lever der oppe.
Skjelettene ble gravd opp fra kirkegårder på 1700- og 1800-tallet.
Alle er anonyme. Ingen blir husket i katakombene.
-Så byen er bygd på skjelettene. -Oui.
Vi er seks etasjer under byens kafeer.
-Har det hendt noe skummelt her? -Nei. Beina er velsignet av kirken.
Det ryktes om allianser mellom lederne og satanister.
Napoleon III leide djevledyrkere for å gjøre ting ingen andre ville:
Vanhellige kirker og kirkegårder som sto i veien for planene hans.
Noen av Paris' fineste hus skal stå på de fordømtes sjeler.
-La Chimère? -Det er bare spøkelseshistorier.
Ingen forskere tar det på alvor. Det burde ikke du heller, madame.
-Er noen berømte begravet her? -Vi vet det...
-Ro? Ro? -Jeg bare besvimte.
-Jeg skyndte meg hit. Hva skjedde? -Det er ingen fare.
Jeg fikk vondt i magen og ble svimmel. Noen ringte etter sykebil.
-Det er ingen fare. -Har de tatt prøver? Hva viser de?
-Hva? -Vi er gravide.
Mener du...?
-Ja. -Hva?
-Ro! -De sa at jeg var litt uttørket.
Vi er gravide!
-Hvordan føler du deg, Rosemary? -Jeg er sliten.
-Har du passet godt på deg selv? -Ja da.
Jeg tar vitaminene og folsyre. Jeg spiser som jeg skal.
Jeg har mosjonert moderat.
Men jeg forstår ikke... Jeg har smerter.
Hvor ofte?
Nesten hele tiden. Jeg våger ikke å fortelle det til mannen min.
-Hvorfor ikke? -Fordi at hvis jeg forteller det...
...ber han meg om å ta abort.
-Det kan jeg ikke gjøre. -Du aborterte en gang, ikke sant?
I fjerde måned. Det var veldig tøft.
-Vær så snill, hjelp meg. -Sett deg. Ikke tenk mer på det.
Men jeg skal si det som det er. Det kan hende at noe går galt.
Det er et høyrisikosvangerskap.
Men... Høy risiko gir høy gevinst, ikke sant?
Du ble henvist hit av herr og fru Castevet.
Det er gode nyheter.
-Har Margaux urtehagen sin ennå? -Jeg tror det.
Hun har den største samlingen av ferske urter i Paris.
Alle er økologiske. Jeg vil at du ber henne om-
-å lage en blanding av disse urtene.
Drikk den hver morgen, så bør du bli bedre.
-Tror du det? -Ja.
Drikk.
Den er bitter! Hva er det i den? Tannisrot?
Ja, og mange andre urter og vitaminer.
-Jeg liker den ikke. -Den er til barnet.
Jeg føler meg bedre alt.
-Maten smakte dårligere nå. -Jeg er bekymret...
-Mange er dårlige om morgenen. -Den er 21.30.
Det er morgen i L.A.
-Hvis du vil, avlyser jeg det. -Nei, det er viktig.
-Du må treffe produsentene. -Jeg er så nær å inngå en avtale!
Unnskyld.
Ok, jeg må gå. Sørg for å sove.
-Ikke ligg og vent. -Ok.
Jeg elsker deg!
No-name, det er vår hemmelighet.
-Skål for geniet, mr Guy Woodhouse. -Skål.
Får jeg si noe? Å lese boka di var som å forflyttes-
-til tenåringstiden, før man ble kynisk.
Jeg reiste bakover i tid, og det vil målgruppa også gjøre.
-Bare vi får den rette stjerna. -Tusen takk. Det er smigrende.
Du vil bli hetere enn en supernova.
-Livet ditt vil forandre seg. -Det har skjedd før.
Jeg har mange refusjonsbrev hjemme, så jeg vil forbli ydmyk.
Jeg er glad for at vi fikk deg billig.
-Ikke vær så sikker. -Vi lar advokatene snakke sammen.
-Roman, du kan vel vise oss rundt? -Kom.
Jeg kommer.
-Hei! -Hei. Kom inn.
-Du ser fryktelig ut. -Hyggelig å se deg også.
-Vekket jeg deg? -Nei da, jeg leste bare.
-Har du vært hos lege? -Dr Sapirstein, den beste i Paris.
-Var han ikke bekymret? -Slett ikke.
-Skal man ikke gå opp i vekt? -Jeg har ikke gått ned så mye.
Han tror at det snur. Hvert svangerskap er unikt.
Jeg har aldri vært gravid, men man skal ikke se ut som en narkoman.
-Hva er det? -En urteblanding med vitaminer.
Margaux lager den til meg. Den skal være bra for barnet.
-Den er visst ikke så bra for deg. -Julie, jeg gjør mitt beste.
Unnskyld meg, du kan være et forbilde for gravide fotomodeller.
Du smilte! Det er lenge siden sist.
Jeg vet ikke hva som er galt, jeg burde jo gløde.
Vi hopper over kokkekurset i dag. Vi skal jobbe med utseendet ditt.
Herregud. Guy vil ikke like det.
Den eneste som må like det, er den du ser i speilet.
Klipp deg, eller reis hjem, hva?
Jeg liker det.
-Herregud! -Kan jeg få et vått håndkle?
Julie!
Herregud. Hva skjer?
-Jeg kan ikke slutte å skjelve. -Denne legen er veldig god.
Han har hjulpet noen av vennene mine. Vi datet en stund.
Han kan alt om vaginaer.
-Herregud, du er hysterisk. -Det var derfor vi fikk time.
-Unnskyld. -Har de tatt blodprøven?
-Ja. -Bra.
Vi skal se om verdiene dine er som de skal.
Rosemary, neseblod og kramper trenger ikke å bety at noe er galt.
Sånt forekommer ofte.
-Hvor lenge har du vært gravid? -11,5 uker.
-Slår hjertet? -Ja, absolutt. Det slår hardt.
-Får jeg høre? -Ja, selvsagt.
Ok...
Jeg skal hente prøvesvarene, så kommer jeg snart.
-Takk. -Ikke tenk på det.
-Hvor lenge datet dere? -Noen ganger, bare.
-Rosemary. -Ja.
Jeg er litt betenkt.
Prøvesvarene indikerer anemi og tidlige tegn på preeklampsi.
En del av hormonnivåene dine er...uvanlige.
De er for høye og for lave. Jeg har ikke sett det før.
Vi kan prøve å balansere nivåene, men det kan påvirke barnet.
-Det er viktigere. -Helsen din er like viktig.
De henger selvsagt sammen.
Det var en del ting på ultralyden som jeg aldri har sett før.
Vi har mer sofistikert teknologi som kan hjelpe oss å ta et valg.
Et valg?
-Jeg skal føde barnet. -Selvsagt.
Jeg hintet slett ikke om det. Jeg vil bare gi deg informasjon.
Vil du utsette barnet for MT på råd fra en av Julies elskere?
-Hvorfor er du så nedlatende? -Hold opp!
-Jeg tenker på barnet. -Jeg også!
Stoler du på legen? Etter et eneste besøk?
Selv om dr Sapirstein, som du har vært hos flere ganger,-
-har gitt deg en annen diagnose?
Julie syntes at jeg burde få en ny vurdering.
Glem Julie! Stol på meg.
Hvorfor forstår du ikke hva jeg sier? Jeg er syk hele tiden.
Jeg går ned i vekt. Jeg føler meg dårlig.
-Det var ikke sånn før. -Det er kanskje ikke noe negativt.
Du er så slem.
Det var dumt sagt.
Jeg prøver å være forsiktig.
Alt vi gjør, har en årsak og en virkning.
Det fins ingen helt sikre prosedyrer, hva de enn sier.
Hvis vi kan redusere risikoen for barnet, er det nok bra.
Barnet vårt.
-Hva sa jeg? -Barnet.
Seriøst?
-Unnskyld, jeg er sliten. -Kom. Kom.
Jeg savner deg sånn.
Jeg savner dette.
Jeg er så inne i boka at jeg forsømmer deg.
Ja. Du har ikke engang merket at jeg har klippet meg.
Du ble kjempefin.
Se på meg. Se på meg.
Du får bestemme,-
-men jeg tror ikke at vi trenger flere prøver.
Vil du vite hva legen sa?
-Hva? -At vårt barns hjerte slo hardt.
-Ser du? -Du har rett. Ingen flere prøver.
-Trenger du å legge deg? -Nei.
-Er du sulten? -Ja.
-Vil du vise hva du har lært? -Det kan jeg godt.
Vær sterk, Rosemary.
For barnets skyld.
Du så noen som du tror er Steven Marcato, i trappehuset.
Det var han. Han snakket til meg og visste hva jeg het.
Jeg beklager, Rosemary. Jeg har etterforsket saken.
Steven Marcato har ikke vist seg på nesten 30 år.
-Den du trodde at du så, er død. -Tekem så ham for seks år siden.
Nei.
Takk. Unnskyld at jeg kastet bort tiden din.
Tillat meg.
Kriminalbetjent, hvorfor har du et bilde av Margaux Castevet her?
-Det? -Ja.
Ansiktet hennes syns ikke, men jeg kjenner igjen sjalet.
-Tror du at det er Margaux Castevet? -Ja.
-Er det ikke det? -Kanskje du så en død mann.
Herregud! Ro, du har feber.
Ok, ta en av disse.
-Kom igjen, du har feber. -Nei!
Ro, åpne øynene. Åpne øynene, og se på meg.
Ro! Rose! Hold opp!
Det er jeg. Det er jeg.
-Unnskyld meg. -Det var min feil.
-Hva er det som skjer? -Så, ja.
-Hun blir dårligere. -Svangerskapet krever sitt.
Hun er ikke min kone lenger.
Du har sett henne som en seksuell skapning.
Nå forandres hun. Mange menn har problemer med det.
-Det er alltid vanskelig i starten. -Hun klarer seg sannsynligvis.
-Sannsynligvis? -Ingenting i livet er risikofritt.
Ingenting som er verdt noe.
Ikke hør på ham. Rosemary klarer seg.
Det holder nå. Jeg tar henne med hjem.
-Vi er ferdige her. -Det er ikke det beste.
-Du sa at hun var trygg. -Ja...
...så lenge vi tar hånd om henne.
-Du skremmer ikke meg, Roman. -Hvorfor skulle jeg gjøre det?
Margaux og jeg vil bare hjelpe dere, som jeg hjalp deg å skrive boka.
Jeg skrev boka. Den springer ut av mitt blod og min svette.
Selvsagt.
Jeg er redd for at et miljøskifte-
-kan gi, si, skrivekrampe-
-som varer resten av livet. Det er en skremmende tanke.
Slik jeg ser det, er et bortkastet liv verre enn døden.
Du har mye å gi.
Chérie.
Nå snur været.
Det blir kaldt ute. Bli her. Her er det varmt.
-Hallo? -Hva har skjedd? Du skulle til MT.
Jeg føler meg bedre. Jeg vil ikke ta MT, Julie.
Du lyver, det hører jeg.
Nei, Guy og jeg vil ikke utsette barnet vårt for unødvendige prøver.
-De har en time på onsdag. -Julie, det er vår sak, ikke din.
Du blir med meg til sykehuset.
-Julie... -Stol på meg.
Det gjør jeg. Vi ses i morgen.
-Ok, ha det. -Ha det.
Julie?
-Guy? Hei! -Hei.
Jeg...kom for å levere dette.
Jeg sier opp.
Jeg tror at det er best at jeg fokuserer på forfatterskapet.
Jeg trodde at du ville slutte for å ta hånd om din kone.
-Det hadde vært det rette. -Hun er gravid, ikke døende.
Er du blind? Noe er alvorlig galt med henne, Guy!
Legen hennes sier at hun har det fint. Hun har bekkenløsning.
Musklene i bekkenet dras ut. Det er ufarlig.
Dr Bernard tror at fosteret er unormalt.
-Han vil ta en MT. -Legen du har ligget med?
-Er han ekspert nå? -Jeg har ligget med deg også.
Jeg kan likevel se folk som de er.
-Han er en god lege. -Du kjenner meg.
-Jeg lar ingenting skade Rosemary. -Og det gjør jeg?
Hvis ikke du tar hånd om din kone, gjør jeg det.
Jeg er så sliten.
Jeg fatter det ikke. Den Guy jeg kjenner,-
-ville aldri bare se på mens kona hans går under.
Hva skjer med deg? Guy?
Hun har det vanskelig og trenger deg.
-Unnskyld. -Nå...
Unnskyld.
Guy... Guy!
Slipp meg!
-Unnskyld, Julie. -Kom deg ut.
-Julie. -Nei. Kom deg ut, sa jeg!
Vær så snill. Vi kan ikke ha det sånn.
Vær så snill, vær et flinkt barn, og la mor gjøre seg ferdig.
Takk.
I dag får jeg se deg og hva all oppstandelsen skyldes.
Du glemte å hente blandingen i morges.
Jeg har ikke glemt den. Takk, Margaux.
-Drikk den. Den er fersk! -Jeg drikker den senere.
-Så fin du er. Skal du ut? -Julie kommer snart.
Jaså? Jeg vet om et bra lunsjsted! La meg invitere dere dit.
De har en deilig sufflé.
Julie skal følge meg til sykehuset for å ta MT.
-Har dr Sapirstein foreslått det? -Nei.
Skal man ikke diskutere sånt? Legen er ansvarlig for helsen din.
Jeg har hørt på alle unntatt meg selv.
Jeg har hørt på deg, Guy og dr Sapirstein,-
-og du vet ikke hvor vondt jeg har det. Jeg har fått nok.
-Heretter er min helse mitt ansvar. -Selvsagt. Det er din rettighet.
Vi lever ikke i middelalderen lenger.
Herregud. Hva er det?
Barnet og jeg er i konstant krig. Sånn skal det ikke være.
Kjære... Gid jeg kunne gjøre mer.
Ønsk meg lykke til.
Vær så snill, drikk den snart. Den mister virkningen fort.
Det skal jeg.
-Dette er avskyelig. -Trenger du hjelp?
Nei, det går bra. Jeg klarer det.
-Gjør rent på stasjonen din. -Ok.
Se deg for!
-Ro? Er alt i orden? -Jeg vil avtale en time.
-Hvorfor? -Julie ba meg om å treffe dr Bernard.
-Dette er ikke riktig anledning. -Jo, Guy.
Ro, det er urettferdig mot Sapirstein.
-Sapirstein? Hva med meg, da? -Stopp. Stopp!
-Vi ringer Sapirstein i morgen. -Jeg vil ikke be noen om tillatelse.
Det er min kropp. Barnet låner den bare.
Jeg orker ikke mer.
Hva skjedde? Rosemary?
Jeg vet ikke. Nå gjør det ikke vondt lenger.
-Bare sånn? -Ja.
-Det... -Jeg føler ingenting.
-Hva mener du? -Jeg føler ingenting!
Herregud. Herregud!
-Pust dypt. -Jeg kjenner ikke barnet.
Pust dypt, og ro deg ned.
Ikke vær redd. Det er sikkert ingen fare.
-Vent... -Hva er det?
-Rosemary, si noe! -Barnet sparket!
-Det sparket. -Vent...
Kjenn!
-Hva er det med deg? -Unnskyld meg! Unnskyld.
Det har vært en tøff dag. Dette er jo bra.
Det er bra.
Julie hadde vært glad for å få høre at barnet sparker.
Dette er helt sprøtt.
Tre måneder senere
Skal vi åpne den?
Den er fra... Takk, Laura.
Se, elskede! Den er kjempefin!
-En liten No-name! -Ja.
Og en unge!
-Oi. -Til jul.
Å!
Det blir kanskje et lite fransk barn.
Min mann og jeg vil takke Roman og Margaux-
-for deres sjenerøsitet, inkludert denne overdådige festen.
Takk skal dere ha. Om noen uker ønsker Guy og jeg barnet velkommen.
Man trenger en landsby for å oppdra et barn.
Nå som Paris er hjemmet vårt,-
-føler vi oss heldige med kjærligheten i vårt barns landsby.
Med tanke på alt dette... vil vi fortelle en nyhet.
Han ville holde det hemmelig, men... Det er en gutt.
Mazel tov!
Roman! Det er fest. Ikke gråt!
-Nå vet du hva Roman lengtet etter. -Elskede, du er mer enn nok.
Jeg skammer meg ikke over å si at jeg er glad for deres skyld,-
-og jeg ser fram til å få treffe vår lille fyrste.
Du burde være glad.
-Det er jeg. -Det syns ikke.
Jeg er ikke like følsom som du.
Det hadde vært hyggelig for Rosemary å se hvor glad du er.
-Gir du meg ekteskapsråd nå? -Du får barnet du har lengtet etter.
Du burde vise henne din hengivenhet.
-Og nå er det råd om sexlivet mitt. -Må jeg holde deg i hånden?
-Ellers kan du vel ta min plass? -Det var et forlokkende tilbud...
...men jeg tror at det er din sak.
Nyt festen.
Hvor gammel er du?
Gammel nok til å vite.
-Rosemary! -Kriminalbetjent! Så uventet.
Kan du redusere farten? Jeg kan knapt holde følge.
-Selvsagt. Kan jeg hjelpe deg? -Etter vår samtale om Marcato...
...fikk jeg gravd fram lignende saker fra de siste 30 årene.
Sju kvinner med forsvunne hjerter.
Den siste ble funnet i 2008. Ingen var meldt savnet.
Ingen hentet likene. Tre hadde bodd i La Chimère.
Men hvis Steven Marcato er død, hvordan kan han ha drept kvinnene?
Han forsvant da Roman Castevet ble rik, og kjøpte La Chimère.
Skulle Roman være innblandet? Det høres ut som et sammentreff.
Du mente selv at noe var galt. Så du ikke Steven Marcato?
Jeg vet ikke, jeg har ikke vært meg selv.
-Ikke stol på instinktene mine. -Jeg stoler på mine. Noe er galt!
Visste du at Nena Pascal var gravid?
Det gjorde du ikke. Vær så snill, hold øynene åpne.
Ha det.
Hei.
-Jeg kan ikke drikke champagne. -Det er eplesider.
Skål!
2014... Det var et godt år.
Middagen er servert.
-Pastrami i Paris? -Fra Katz's Deli.
-Fra New York? -Ja.
-Guy... -Kos deg.
Det var det vi spiste på vår første date.
-Det stemmer. -Som var helt mislykket.
Det stemmer også. Du kalte meg...
-Hva var det? En falsk snobb. -Så slem var jeg ikke.
Det var du nok.
Jeg var knust. Jeg måtte "snuble" over deg for å be deg ut igjen.
Jeg ga deg en andre sjanse.
Gir du meg en tredje?
Ja.
Ta på meg, elskede. Jeg har savnet deg så veldig.
Se på meg. Du må ikke forlate meg igjen.
-Unnskyld meg. -Du må ikke gjøre det.
-Lov meg det. -Jeg skal ingen steder.
Jeg flyktet da jeg burde ha stilt opp.
-Jeg ville ikke skade barnet. -Du kommer ikke til å skade barnet.
Hvordan går det med boka?
Fortellingen har blitt mørkere.
Det liker jeg. Jeg grøsser heller enn jeg ler.
Sjekker du hvordan det går meg?
-Det gikk bra i går. -Jeg vet det.
Det var lettere enn jeg hadde trodd.
Du er mann. Penisen din må ikke adlyde følelsene dine.
Du er kyniker.
Jeg mente at det var enkelt å få tilbake følelsene for henne.
Unngå det. Følelser gjør det bare vanskeligere.
-Er det sånn du gjør det? -Tror du at jeg ikke har følelser?
-Var det på virkelig? -Merket du noen forskjell?
No-name!
På tide å spise lunsj.
Du har jo ikke spist. No-name!
Kom, kjære!
Hvor er du?
No-name? Kjære!
No-name?
No-name.
Herregud.
Rosemary!
Rosemary?
Du har glemt drikken din. Ro?
-Unnskyld! Jeg trodde du var våken. -Ingen fare.
-Jeg tok en lur. -Vær så god.
-Jeg fatter ikke at du klarer det. -Den lukter ille, men er ganske god.
-Hva er det? -Han har sparket mye i dag.
-Jaså. -Vil du kjenne?
Hvil deg, du. Jeg henter brødskiver til lunsj.
Ok.
-Vil du ha døren lukket? -Ja.
Alle heksene
Bare løgn! Talismaner
Tannisrot.
"Det kraftigste blodofferet kommer fra et barn."
Steven Marcato.
"Det er et anagram!"
Satans hekser
-Kriminalbetjent Fontaine. -Det er Rosemary Woodhouse.
-Hvordan går det med deg? -Du har rett. Det er noe galt her.
Jeg fant en lønngang som ledet til et rom for heksene.
De gjør ofre der.
Jeg tror at Steven Marcato er innblandet.
Ro deg ned, madame. Jeg kan ikke snakke nå.
Vi kan treffes klokka to, i parken der vi møttes.
-Ja, jeg husker den. -Vi ses da.
Guy?
Hva gjør du? Skal du ha så mye klær på sykehuset?
-Vi skal flytte herfra. -Hva snakker du om?
-Hvor skal vi dra? -Hør. Husker du dette skapet?
-Rose? -Se! Her er det en dør.
Det er en lønngang inn i vårt soverom. Nå forstår jeg alt!
Det er et gammelt hus.
Ikke bruk den tonen! Nå vet jeg endelig hva de vil.
-Hvem? -Roman, Margaux og vennene deres.
Alle i bygningen vil ha barnet vårt. De er hekser.
-Hekser? -Ja.
Dette er hormonelt. Ro deg ned.
Nei, du må høre. Jeg leste det i denne boka.
De forhekser folk. De tar eiendelene...
De tar eiendelene ens og bruker dem for å få kontroll over en.
Se her! Se på denne mannen.
-Hva? -Han står foran La Chimère.
Han heter Steven Marcato. Mener du at han er milliardæren?
Og se her. "Det er et anagram!"
Jeg stokket om bokstavene: Roman Castevet.
-Og han har de samme øynene. -De er litt like, ja.
-Steve og Roman er samme person. -Mener du at denne personen...
-...er Roman Castevet? -Ja! Det er samme person!
Slipp boka. Jeg henter dr Sapirstein.
-Nei! Han kan være innblandet! -Rosemary.
-De prøver å ta barnet mitt! -Ok, sett deg ned.
Jeg er her sammen med deg, men du må roe deg ned.
Rosemary, du er gravid. Stress er ikke bra for barnet.
Jeg er på din side. Pust dypt.
-Jeg henter den andre veska. -Ok. Vi må dra.
Jeg henter passene våre.
Guy, hvor er passet ditt?
Det er Julies.
Herregud!
Ser noen av kvinnene kjent ut? Alle bodde i huset ditt.
-Jeg beklager. Huset mitt? -Ja.
-De siste 30 årene. -Det forklarer saken.
-Det er mange som kommer og går. -Paris' mest eksklusive adresse.
Jeg antar at alle beboerne godkjennes på forhånd.
Ja, men ikke av meg. Jeg har et firma som tar seg av sånt.
-Du får gjerne snakke med dem. -Ja.
Se på dette igjen. Hun ble funnet for bare seks år siden.
Dessverre. Så ung!
Godt at noen prøver å løse saken, selv etter så lang tid.
-Jeg skal løse sakene deres. -Jeg beundrer din iherdighet.
Du må føle deg som Sisyfos iblant, som hele tiden rullet steinen sin.
Du har rett, det tar aldri slutt. Jeg tror at yrket er for de unge.
Du ville bli tatt godt imot av privat sektor-
-med åpne armer og lommebøker.
-Tror du det? -En gjerning for staten bør belønnes.
-Syns du ikke det? -Det låter fristende.
Selv pleier jeg alltid å falle for fristelser.
Minst to ganger om dagen.
Det er nesten en religion for meg. Du må ta det som er ditt, min venn.
-Er vi venner? -Det håper jeg.
Hånden min er utstrakt, monsieur. Du får velge om du vil ta den.
Takk for oppriktigheten.
Takk for ditt vennskap.
-Vi skal ikke røyke her inne. -Skal vi ikke det?
-Nei. -En annen gang.
Hun snakker om blodsoffer.
Jeg vet ikke hvilken bok det er. Noe om hekser.
Hun har funnet døra.
Ja.
Rosemary!
-Jeg tror mannen min er innblandet! -Vi møtes i parken.
-Ok. -Roman kom innom.
-Han prøvde å bestikke meg. -Jeg kan ikke bo på La Chimère mer.
Ikke vær redd, jeg finner et trygt sted til deg.
Vær så snill!
Unnskyld? Jeg ser etter dr Bernard.
-Han har gått for dagen. -Nei!
-Er du en av pasientene hans? -Ja, det er jeg.
Ok, bli med meg. Ro deg ned.
Sett deg ned. Noe å drikke? Hva heter du?
-Dr Bernard! -Du er Julies venn.
-Ja, Rosemary. -Julie var en engel.
-For en grusom ulykke! -Det var ingen ulykke.
Jeg fant korset hennes i min manns skrivebord.
Halsbåndet hennes. Mannen min hadde stjålet det.
De trenger ens eiendeler for å få kontroll over en.
-Unnskyld, er det en spøk? -Nei! Det er hekser i huset mitt.
Mannen min er en av dem og stjal korset, så de kunne drepe henne.
-Med korset? -Ja, for hun skulle kjøre meg hit.
-De vil ha barnet mitt. -Nå begynner jeg å forstå.
De har drept kvinner i årevis der, for å ta barna deres,-
-for de trenger de uskyldiges blod, så de kan holde seg unge.
De har holdt seg unge. Alt faller på plass.
-De vil ha barnet mitt. -Ingen skal ta barnet ditt.
-De får ikke barnet mitt! -Nei, det lover jeg.
Ok. Sett deg ned.
Sånn, ja. Kom.
Vi skal sjekke hvordan barnet har det, og hvordan det er med deg.
Sånn, ja. Slapp av.
-Du tror meg vel? -Nei...
...men du tror, og det holder til at jeg vil beskytte deg. Ok?
-Ja. -Ok.
-Vi møttes for 5-6 måneder siden? -Jeg skal føde om en uke.
Nettopp. Jeg skriver deg inn på sykehus.
Nei! Mannen min må ikke vite hvor jeg er.
-Forstår du ikke? -Jo, men hvis vi skriver deg inn...
-...er du og ditt barn i trygghet. -Ok.
-Hvem er legen din? -Dr Sapirstein. Han er en av dem.
Da sier vi ingenting til ham. La meg ta pulsen din.
Den er høy. Du er opprørt, noe som også rammer barnet ditt.
-Er barnet i fare? -Nei, da.
Rosemary, legg deg ned. Sånn, ja.
Prøv å puste. Alt ordner seg.
Jeg gir deg noe beroligende. Det skader ikke barnet eller deg.
-Unnskyld meg. -Det er ingen fare.
Vær så god.
Så, ja. Så, ja.
Prøv å slappe av. Jeg skal bare snakke med en kollega.
Jeg slukker lyset, så du får hvile. Forsøk å puste rolig.
Det ordner seg. Det ordner seg.
Dr Bernard, skal vi til sykehuset?
Nei! Nei!
-Vær stille. -Jeg har henne.
-Nei! -Alle har vært urolige.
-Hun var forvirret. -Takk, doktor. Vi overtar nå.
-Kom nå, Rosemary. -Du vil vel ikke skade barnet?
Takk igjen, doktor.
Rosemary? Er det noe galt?
Rosemary!
Hold opp!
Herregud. Hjelp meg!
-Rosemary! -Hjelp!
Slipp meg! De vil drepe barnet mitt!
-Hun blør! -Vannet har gått.
Er du sulten?
-Hvor lenge har jeg vært her? -Nesten tre døgn.
Hvor er barnet mitt?
Kan jeg få barnet mitt?
Jeg skal hente mannen din.
-Gudskjelov! -Hvor er han?
Hos sykepleieren? Fortell!
-Vi mistet ham. -Hva?
Han er borte. Han er borte, Rosemary.
-Nei! -Det er ingen fare.
Han er borte. Vi kom til sykehuset for sent.
-Det ordner seg. -Nei!
-Jo. -Jeg må få se ham!
-Det går ikke. -Nei!
-Jeg vil se liket! -Det fins ikke noe lik.
Det fins ikke noe lik.
-Hva mener du? -Du lå i koma.
-Hold opp! -Jeg måtte få ham kremert.
Det er din skyld!
Jeg drar hjem til New York. Jeg har allerede billetten, Guy.
Jeg kan ikke leve med deg.
Jeg kommer, jeg kommer!
Jeg kommer!
-Er det barnet mitt? -Attention!
-Det er barnet mitt! -Ro, Ro!
Nei!
De lovte at du ville klare deg uskadd.
Ro, se på alt vi har fått! Ellers hadde du abortert igjen.
Rosemary, ro deg ned.
Tilbake! Det er mitt barn, og dere får ikke skade ham.
-Du vet ikke hva du snakker om. -Det er sønnen min.
Dere får ikke ofre ham! Hold dere unna, alle sammen!
-Vi er glade for at du er her. -Hold kjeft!
Det er du! Roman Castevet, Steven Marcato, hvem du nå er!
Det er du som er spesiell. Du ble utvalgt til å bli moren hans.
Gå til ham.
-Han er så vakker! -Han er perfekt.
Han er akkurat det du alltid ønsket deg.
Hva er galt? Hva er galt med øynene hans?
Han har sin fars øyne.
-Sin fars? -Satan er hans far.
Satan fikk en sønn med en dødelig kvinne.
Den mørke fyrsten.
Margaux, det trengs ikke. Rosemary skader ikke barnet.
-Hvorfor skulle jeg ikke gjøre det? -Han er din sønn.
Faderens synder skal ikke ramme sønnene hans. Les Bibelen.
-Han trenger moren sin. -Jeg kan ikke være moren hans.
-Lytt til hjertet ditt, Rosemary.
-Jeg kan ikke elske ham. -Det gjør du allerede.
Skål for Rosemary, vår fyrstes mor.
-Hill, Rosemary. -Hill, Rosemary.
Han må få spise.
-Han er så vakker! -Jeg vet det.